МИКОЛА ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ
Он ті поля, садки, дороги,
Де він малим колись ходив.
Дуби у Стугні миють ноги -
Він так з дитинства їх любив.
І щиро слово серце крає,
Та я по правді вам скажу:
- Народ цю пісню пам'ятає,
А я ту пам'ять бережу...
Малишків краю, мій Обухів,
Поетом вславлена земля!
Тут пісню матері він слухав,
Босоніж бігав у поля.
Дорога тут під яворами
Йому у вічність пролягла.
І хата, вбрана рушниками,
Сліди дитинства зберегла,
ПЕТРО ШВЕЦЬ
Обухівських схилів люблю я красу
Ще з літ світлоюних, вразливих.
Крізь ночі і дні цю любов пронесу,
Крізь всі хуртовини і зливи.
Лягли, наче вівці, навколо села
Спокійні, круті, ізумрудні.
І пісня Малишка між них зацвіла
Тим цвітом, що квітне й у грудні.
Маленькі Карпати!
Сягли до лугів Підгірець,
Трипілля і далі, і далі...
Знайомий рельєф моє серце зігрів
У час молодої печалі.
ОЛЬГА ДОВГОП'ЯТ
Вальс, вальс, вальс.
Ми пам'ятаємо Вас.
Любий, Андрію Малишку,
Читаємо Вашу книжку
І будемо довгий час
Ще пам'ятати Ваш
"Київський вальс".
Вальс, вальс, вальс.
От би зустріти Вас.
Любий, Андрію Малишку,
І запросити Вас нишком
В тихий осінній час
Потанцювати Ваш
"Київський вальс".
Вальс, вальс, вальс.
Лине хмаринками час.
Любий, Андрію Малишку,
От завітали б на трішки,
Хоч на хвилинку до нас
Просто послухать свій
"Київський вальс".
*****
Малишкова хата
Привітно і чинно
Стрічає гостей,
Як раніше, гостинно.
Без слів і без музики,
Щиро і просто,
Старенька хатина,
Така низькоросла,
Таїть у собі Базилишину ласку.
Розказує правнукам
Дідову казку.
СОНЯЧНА КРИНИЦЯ
Край саду - сонячна криниця,
У бризках-перлах - білий світ,
І віє цвітом зоряниця
У мій вишневий неба звід.
Немов струмок, біжить стежина
До цих садів, до цих дібров,
Де ніжне скерцо солов'їне
Про нашу вірність і любов.
Моя жага, моя надія
На цих вітрах, на цій землі,
Де я і плачу, і радію,
Як рання квітка на стеблі.
Летить у вир віків жар-птиця,
Вирує Всесвіт під крилом
Леліє вранішня криниця,
Чарує сріблом-джерелом.
Я буду вірити у щастя,
У долю світлу, мов ріка...
Чи є земля моєї краща?
Якщо і є, то не така!
.. .Згасають в росах блискавиці,
Відколосилися жита...
Живе Малишкова криниця,
Як пісня, вічна і свята.
Валерій ВЕРГУН,
літстудієць студії імені А.С.Малишка, м.Українка
СКАРБНИЦЯ СЛОВА
Стоїть у бронзі він на батьківщині,
Замріяно вдивляючись у даль,
Куди не раз вела його стежина,
Де пережив і радість, і печаль.
Ішов у світ - взяв рідну пісню й казку,
Поезію улюблених книжок.
І материнську незабутню ласку,
І вишитий на щастя рушничок.
Писав поет з любов'ю про людину,
Про житній лан і солов'їний гай,
Оспівував згорьовану Вкраїну
І рідний серцю яворовий гай.
Ще здавна Прометей добро дав людям,
Щоб кожен сущий мав вогонь тривкий,
А наш поет звершив звичайне чудо
Створив скарбницю слова на віки.
Степан ГРИЦЕНКО,
поет-гуморист, м. Українка
Земля моя сьогодні тим гордиться,
Що Ваше слово наче вільна птиця,
Злітає понад гори і поля,
Понад бурхливі ріки і моря.
Що носить Ваше слово в серці мати,
І на вустах воно у юнака й дитяти.
У солов'їнім щебеті дібров,
Як розцвітає веснами любов.
Малишків краю батьківська земля,
Щаслива я, що на тобі зростала,
Світанками ходила у поля,
Де мати-доля рушничка прослала.
Де Прометеєві шуміли явори,
Пила з криниць живу і чисту воду,
Крутою стежкою збігала я з гори,
Якою він у юності проходив.
Щаслива тим, що і в мені живуть
Любов і ревність, і земні тривоги,
Що там, на обрії, на мене ждуть
Дзвінкі і радісні мої дороги.
Катерина Самойліченко
З творчої роботи МАН 2007 року
"Андрій Малишко в спогадах сучасників"
Качай Маргарити, учениці 11 класу
Обухівської ЗОШ І-ІІІ ст.№1 ім.А.С.Малишка,
Науковий керівник
вчитель укр.мови і літератури
Крук Валентина Іванівна
29.10.2011
|